Avaa se.
Älä.
- Meidän on katsottava, onko jotain... - Tiedän.
Mutta ei ihan vielä.
Ollaan vain näin pieni hetki.
Phillip, meillä ei ole paljoa aikaa.
Pimeys masentaa sinua. Kaikki tuntevat olonsa turvattomaksi pimeässä.
Kaikki, jotka ovat joskus olleet lapsia. Avaan verhot.
Näin on paljon parempi.
Onpa kaunis ilta.
Sääli, ettemme voineet tehdä sitä verhot auki auringonpaisteessa.
No... Kaikkea ei voi saada.
Teimme sen kuitenkin päiväsaikaan. Onko jo parempi olo?
- On. - Hyvä. Nuo pitänee laittaa pois.
Laita ne sekkivihkolaatikkooni metallirasian taakse.
Tämä on nyt museoesine.
Se pitäisi säästää,
mutta se on hyvää kristallia, enkä halua hajottaa settiä.
David Kentley joi tästä viimeisen juomansa.
Sen olisi pitänyt olla ginger alea tai jopa olutta.
Davidille ei mielestäni koskaan sopinut se,
että hän joi jotain niin korruptoitunutta kuin viskiä.
Hänelle ei sopinut murhatuksi tuleminenkaan.
Totta. Mutta hyvät amerikkalaiset kuolevat usein nuorena taistelukentällä.
Maailman Davidit vievät vain tilaa.
Siksi hän olikin täydellinen uhri täydelliselle murhalle.
Hän tosin opiskeli Harvardissa.
Tappo voisi siis olla jopa oikeutettu.
Hän on kuollut. Me tapoimme hänet. Mutta hän on yhä täällä.
Alle kahdeksan tunnin kuluttua hän lepää järven pohjassa.
Hän on sillä välin täällä.
- Mitä oikein teet? - Se ei ole lukossa.
Parempi niin. Se tuo lisävaaraa. Lukko on muutenkin liian vanha toimiakseen.
Kunpa se toimisi. Olisipa hän jo poissa täältä.
Olisipa hän joku muu.
Taitaa olla vähän myöhäistä miettiä tuollaista.
Kenet olisit mieluummin tappanut? Kennethin?
En tiedä. Kaipa kaikki vaihtoehdot ovat yhtä hyviä tai huonoja.
Sinut ehkä. Pelotat minua.
Olet aina pelottanut. Preppauskoulun ekasta päivästä asti.
Se on kai osa viehätysvoimaasi.
Vitsailen vain, Brandon.
En siedä tilannetta yhtä hyvin kuin sinä, joten hyökkään kimppuusi.
- Eikö se ole vähän typerää? - Hyvin typerää.
Voinko saada nyt juotavaa?
Totta kai. Tämä on juhlatilaisuus. Ansaitsemme samppanjaa.
- Samppanjaa? - Laitoin sitä valmiiksi pakkaseen.
- Milloin? - Juuri ennen kuin David saapui.
Olit varma, että onnistuisimme.
Tietysti.
Teen aina kaiken täydellisesti.
Olen aina toivonut, että olisin taiteellisempi.
Kaipa murhakin voi olla taidelaji.
Valta tappaa voi olla yhtä tyvdyttävä kuin valta luoda.
Tajuatko, että teimme sen tasan suunnitelmien mukaan?
Pieninkään seikka ei mennyt pieleen. Se oli täydellistä.
- Niin. - Virheetön murha.
Tapoimme silkan vaaran ja tappamisen vuoksi.
Nyt olemme todella elossa.
Edes samppanja ei riitä juhlistamaan meitä.
Se kelpaa silti.
Et kai enää pelkää?
Et saa pelätä. Kumpikaan meistä ei saa.
Se erottaa meidät tavallisista miehistä.
He puhuvat täydellisestä rikoksesta, mutta kukaan ei tee sitä.
- Kukaan ei murhaa vain... - Anna minä.
...kokeillakseen, millaista se on.
Kukaan, paitsi me.
Et kai enää pelkää?
En.
Etkö edes minua?
- En. - Hyvä.
Sinä vain ällistytät minut, kuten aina.
Vielä parempi.
Nostetaan malja tietysti Davidille.
- Brandon, miltä sinusta tuntui? - Milloin?
Sen aikana.
En oikein tiedä. En muista tunteneeni juuri mitään,
ennen kuin hänen ruumiinsa meni veltoksi,
ja tiesin, että se on ohi.
Entä silloin?
Tunsin oloni äärimmäisen riemastuneeksi.
Miltä sinusta tuntui?
Minä...
Eivätkö juhlat ole mielestäsi virhe?
Ei. Juhlat ovat viimeinen silaus teollemme.
Enemmänkin. Ne ovat taiteilijan tunnus.
Jos emme pitäisi juhlia, se olisi sama kuin...
Maalaisi taulun, mutta ei ripustaisi sitä seinälle?
Tuo ei ole kovin hyvä vertaus.
Juhlien vuoksi vertaus voi olla liiankin hyvä.
Höpsis. Juhlista tulee mitä jännittävimmät.
- Niillä vierailla? - He ovat kyllä tylsiä.
Kentleyt eivät voisi olla tylsempiä, mutta heidät oli pakko kutsua.
Hehän ovat Davidin vanhemmat.
Se ei helpota heille puhumista.
Älä huoli. Janet voitelee heitä, se tyttörukka.
Hän on pistänyt kaiken sen varaan, että saa Davidin koukkuun.
Jotenkin en usko hänen onnistuvan.
- Entä sinä? - Jostain syvstä en minäkään.
Hän voi vaihtaa takaisin Kennethiin tänä iltana.
Myönnä, että olin huomaavainen
viime tapahtumien valossa...
- Phillip. - Mitä?
- Tuo se toinen. - Miksi?
Älä siitä välitä. Tule.
- Mistä on kyse? - Kohta näet. Sain nerokkaan idean!
Mitä pirua oikein teet?
Muutan taideteoksen mestariteokseksi.
- Menet liian pitkälle. - Miten niin?
Ajattelin, että olisi mukavaa illastaa täällä.
Tämän päältä.
Eikö olekin hyvä ajatus?
Näin kukaan ei ainakaan yritä avata kirstua.
Et taida arvostaa minua.
Alan kyllä.
Tulehan. Aikaa ei ole paljon.
Rva Wilson palaa pian.
Unohditko lainata hänen avaintaan? Olisi pitänyt arvata...
En unohtanut. Minulla on se. Väitin hukanneeni omani.
- Hyvä. - Miten selität tämän hänelle?
- En mitenkään. - Pakko sinun on jokin syv antaa.
Emme halua jättää kunniavierastamme yksin illallisen ajaksi.
Meidän on keksittävä syv muille.
Hyvä on. Anna kun mietin.
Hermostut ihan pienistä.
Meillä on hyvä syv
tässä näin.
Mitä oikein huolehdit?
Vanha hra Kentley tulee lähinnä katsomaan näitä kirjoja.
Eikö ne kannata laittaa esille ruokapöydälle,
josta vanha miesparka pääsee niihin helposti käsiksi?
Emmekö olekin huomaavaisia? Hyvin...
Haloo? Tietysti.
- Ala sinä asetella kirjoja. - Kuka siellä oli?
Rva Wilson.
Brandon.
Brandon!
Mitä pirua? Kai tajuat, että...
Mitä nyt?
- Vedä se pois. - En voi.
Jos rva Wilson olisi täällä, hän vetäisi sen puolestasi.
Tuollainen typerä käytös jonkun muun nähden
on lähes tunnustuksen veroinen.
Ota nämä ja kokoa itsesi.
Jos olisit antanut minun pitää valot päällä,
- olisin nähnyt köyden. - Selvä! Olet täydellinen.
Meidän on oltava. Sovimme, että rikollista tässä on vain se,
että jompikumpi tekee virheen. Heikkous on virhe.
- Koska se on inhimillistä? - Koska se on rahvaanomaista.
En anna kummankaan meistä alentua...
Olette velkaa 2,40 dollaria taksista ja tipistä.
Ilman ruuhkaa olisin tullut jo puoli tuntia sitten.
Ei se haittaa. Emme odottaneet teitä yhtään aikaisemmin.
Etsin viidestä kaupasta sitä erityisen hyvää pateeta.
Voi niitä hintoja! Minusta ei kannattanut haaskata rahaa,
joten menin siihen pieneen keskustan herkkupuotiin, jossa hra Cadell asioi.
Mutta seuraavan kerran kun pidämme juhlat, aion vain...
Hyvää iltaa, rva Wilson.
Mitä pöydälleni on tapahtumassa?
Siirrämme vain tavarat tänne.
No...
Minusta pöytäni oli katettu kauniisti.
Niin olikin,
mutta hra Kentley tulee katsomaan näitä vanhoja kirstussa olleita kirjoja.
Ette varmastikaan halua, että vanha miesparka
joutuisi katsomaan niitä polvillaan.
- Minusta tämä näyttää eriskummalliselta. - Niinkö?
Perin. Varsinkin nämä kyntteliköt. Ne eivät lainkaan sovi tähän.
Päin vastoin. Minusta ne saavat kirstun näyttämään seremonia-alttarilta,
jonka päälle kasataan uhraamaamme juhla-ateria.
Kasataan todella. Kunnolliseen asetteluun ei ole tilaa.
- Vai mitä, hra Phillip? - Selviätte kyllä.
Koidutte vielä kuolemakseni. Mitä kirjoille tehdään?
Ne asetellaan ruokasalin pöydälle.
Hullu idea minusta.
En kerkeä väitellä tästä.
On se silti minusta outoa.
- Mikä sinua vaivaa? - Olin varma, että hän huomaa.
- Mitä? - Köyden tietysti.
- Se pitää piilottaa. - Miksi?
- Miksikö? - Niin, miksi? Se on vain köydenpätkä.
Tavallinen taloustavara. Miksi se pitäisi piilottaa?
Se kuuluu keittiön laatikkoon.
- Rva Wilson? - Niin?
Jäälokerossa on samppanjaa.
- Emme kai tarjoa samppanjaa? - Kyllä tarjoamme.
Jos juhlista tulee niin hienot, minun on syvtä pynttäytyä.
Hra Cadellilla tarjoiltiin samppanjaa vain hyvin juhlavissa tilanteissa.
Joimme itse asiassa kerran lasilliset syntymäpäivänäni.
Pääsette tänä iltana kokemaan sen romanssin uudelleen.
Saanko? Hra Cadell on tulossa tänään.
Voi. Hra Cadell on hyvin mukava.
- Onko Rupert tulossa? - On. Luulin kertoneeni.
- Minusta oli mukavaa työskennellä hänelle. - Et kertonut.
Hän oli todellinen herrasmies!
Joidenkin mielestä hän on hieman outo, mutta minä aina...
Olisitte voineet antaa minun puhua loppuun.
Luulin, että pidät Rupertista.
- Niin pidänkin. - No niin.
Kaikista maailman ihmisistä
Rupert Cadell on taipuvaisin epäilemään meitä.
Hän on ainoa, joka osaa myös arvostaa tekomme taiteellisuutta.
- Se juuri tekee tästä jännittävää. - Minua se pelottaa.
- Tiedän... - Puhu hiljempaa.
Kaikki olisi ollut muuten liian helppoa ja tylsää.
Harkitsin jopa, että pyvtäisin Rupertin mukaan.
- Mikset pyvtänyt? Enempi parempi. - Ei hän olisi pystynyt siihen.
Älyllisesti hän olisi voinut suostua. Hän on nerokas.
Mutta hän on myös vähän liian pikkutarkka.
Hän olisi voinut keksiä ja ihailla
mutta ei koskaan toimia.
Olemme siinä mielessä parempia.
Meillä on rohkeutta, Rupertilla ei.
Hra Cadell sai rohkeudestaan jalkavamman sodassa.
Hihanne on sellerissä, hra Phillip.
Vieraat tulevat. Olemmeko valmiita?
- Tämän valmiimmaksi emme tule. - Kuulehan.
Muista syödä pianonsoiton lomassa. Alat olla liian laiha.
Muistahan myös maistaa pateeta ennen kuin muut ahmivat sen.
Toivotaan, että juhlat onnistuvat. Tarjottimeni.
Viekää se keittiöön. Avaan oven.
Kiirettä ei olisi tullut, jos olisitte jättäneet pöydän rauhaan
- ja antaneet kirjojen... - Hupi alkaa.
- Hei. Tule sisään. - Miten voit, Brandon?
- Hyvin. Laita hattusi tuonne. - Kiitos.
Viime kerrasta onkin aikaa.
Siksi varmaan kuulostin niin tyhmältä puhelimessa.
Taisin yllättyä.
- Hei, Kenneth. Mukava nähdä. - Samoin.
- Mitä olet puuhaillut? - Enpä paljon mitään. Entä sinä?
Yritän valmistautua kokeisiin.
Minun pitää aina alkaa lukea ennen muita.
- Olenko ensimmäinen? - Olet.
Miksi olen aina muita ennen juhlissa?
Varmaan koska tulet oikeaan aikaan.
Samppanjaa, rva Wilson.
Ei kai tänään ole jonkun syntymäpäivä?
Älä huoli, Kenneth. Enemmänkin päinvastoin.
Päinvastoin?
Phillip poistuu väliaikaisesti maailmastamme.
Ajan hänet Connecticutiin juhlien jälkeen.
Minne menet?
Brandonin äidin luokse pariksi viikoksi.
- Minut pistetään lukkojen taakse. - Mitä?
Jotta hän harjoittelisi kuusi tuntia päivässä.
Hän suostui viimein ensikonserttiin.
- Kaupungintalolla vain. - Sepä hienoa.
Toivottavasti viet heiltä jalat alta.
Kiitos.
- Onpa koristeellista. - Niinkö sinusta?
- Hei. - Mitä?
- Olen aika otettu. - Miksi?
Jäähyväisjuhlat näyttävät aika pieniltä.
Tapamme oikeastaan kaksi kärpästä yhdellä iskulla.
- Juhlat ovat myös hra Kentleylle. - Davidin isällekö?
Niin.
Tuleeko Davidkin?
Tietysti.
Keitä muita on tulossa?
Ei ketään tuntematonta, jos sitä pelkäät.
- Kentleyt, Janet Walker... - Janet?
Niin. Ajattelin, että ilahtuisit hänen näkemisestään.
Etkö sitten ilahdu?
Minun ja Janetin juttu on ohi. Etkö tiennyt?
Anteeksi. En tiennyt.
Sinä tiesit, Phillip.
Kuulin joitain huhuja, mutten koskaan kuuntele sellaisia.
- Kunpa olisit. - Miten niin?
- Janet ja David ovat... - Hei, rva Wilson.
- Saanko? - Ole hyvä vain.
Piristy. Minulla on sellainen tunne,
että mahdollisuutesi ovat paremmat kuin luulet.
- Mitä tarkoitat? - Janet!
Hei, pojut. Enkeli!
Varo tukkaani. Siihen meni tunteja. Tuoksut upealta.
- Mitä se on? - Sitä litkua, jonka annoit joululahjaksi.
- Tiesin, että minulla on hyvä maku. - Niin on. Näytät kauniilta.
En näytä enää sitten, kun kaikki tämä on maksettu.
Oliko tuo hauskaa? En koskaan tiedä, milloin olen hauska.
Kun yritän vitsailla, epäonnistun surkeasti.
- Phillip, kultaseni. - Hei.
Kuulin huhun sinuun ja kaupungintaloon liittyen.
Teet meille varmasti kamalan tempun tulemalla...
- ...todella kuuluisaksi. - Olette tainneet tavata.
- Hei, Ken. - Hei, Jan.
Olipa kiintoisa ilmiö. Puhtini vain loppui.
Mitä sanoisit samppanjasta?
"Terve, samppanja."
Näetkö, mitä tarkoitan vitsailun yrittämisestä?
- Miten olet voinut, Ken? - Hyvin, kiitos.
- Miten uusi työsi sujuu? - Mitä teet?
Kirjoitan yhä ikävystyttävää kolumnia kehon pitämisestä kauniina.
- Kenelle tällä kertaa? - Siivottomalle Allure-nimiselle lehdelle.
Kiitoksia.
- Onko tuo maalaus uusi? - On. Pidätkö siitä?
- Mitä tyvliä se edustaa? - Uutta, nuorta, amerikkalaista primitiivistä.
Minulla on uusi, nuori, amerikkalainen sisko.
Hän on kolmevuotias, ja hänen työnsä ovat hyvin primitiivisiä.
- Senkin ryökäle. - Miten niin?
Eikö aulassa ollut toinenkin uusi työ?
En usko. Mikä niistä?
- Tuleeko hra Kentleyn lisäksi muita? - Kyllä, toinen vanha ystäväsi.
- Tämä. - Vielä vanhempi.
Kuka?
- Voisin kuristaa sinut. - Mitä minä olen muka tehnyt?
Huumorintajusi on joskus hieman liian ilkikurista.
Mitä oikein höpötät?
- Miksi kutsuit Kennethin? - Miksen olisi kutsunut?
Tiedät kyllä.
Erosimme aikoja sitten, ja olen lähes kihloissa hänen parhaan kaverinsa kanssa.
- Davidin kanssa? - Niin.
Eli tilanne on suorastaan herttainen.
Olen pahoillani, mutta en vain pysy romansseissasi mukana.
Minun jälkeeni tuli Kenneth ja nyt David.
Miksi edes vaihdoit Kennethin Davidiin?
- Hän on mielestäni mukavampi. - Rikkaampi ainakin.
Tuo oli alhainen veto jopa sinulta.
Hän antoi minulle välttävän käytöksestä.
- Mitä juomallesi kuuluu? - Ihan hyvää.
Montako vuotta sitten sanoin viimeksi "se kutittaa"? Äläkä kerro.
Rupert on kuulemma tulossa.
Kutsuin hänet, mutta tulosta ei voi olla varma.
- Toivotaan parasta. Kuinka hän voi? - Kuka hän on?
Rupert Cadell. Hän oli valvojamme preppikoulussa.
Teidän kolmen kullan valvoja?
Neljän. Hän yritti urheasti opettaa Davidiäkin.
Hän taitaa olla nykyään kustantaja.
Menestynyt? Hän voisi hankkia minulle työn.
Rupert kustantaa vain kirjoja, joista hän itse pitää. Yleensä filosofiaa.
- Pientä pränttiä, isoja sanoja, ei myvntiä. - Aivan.
Rupert on todella radikaali.
Hän valitsee kirjat sillä oletuksella,
että ihmiset osaavat lukemisen lisäksi myös ajatella.
- Omituinen tyvppi, mutta pidän hänestä. - Olet aina pitänyt.
Kun muistelenkin niitä syvällisiä keskustelujanne kouluajoilta.
Brandon istui tuntikausia mestarinsa jalkojen juuressa.
Brandon jonkun jalkojen juuressa! Mikä Rupert on oikein miehiään?
Hän puhui outoja juttuja.
Niinkö? Minkälaisia?
Kenneth taitaa puhua siitä, ettei Rupert arvosta sosiaalisia tapoja.
Hän esimerkiksi uskoo, että murha on rikos useimmille, mutta...
- Etuoikeus joillekin harvoille. - Niin.
Keille harvoille?
Ei tarvitse, rva Wilson. Minä avaan oven.
- Hra Kentley. Mukavaa, että pääsitte. - Kiitos, Brandon.
Rva Kentley on sairas, joten toin kälyni, rva Atwaterin.
Hän on vierailulla luonamme.
- Mukavaa, että tulitte, rva Atwater. - Mukavaa, että sain tulla.
Olen ollut New Yorkissa kaksi viikkoa. Alice on ollut kipeä lähes koko sen ajan,
ja Henry luetteloi ikuisesti kirjastoaan.
Ei, Anita. Toisinaan jopa luen jonkin kirjoistani.
Mutta olen vierailulla, Henry. Nämä ovat vasta toiset juhlani.
- On kai vain reilua... Kiitos. - Otan tavaranne.
- Ikävää, että vaimonne on sairas. - Flunssassa vain.
Flunssat voivat olla vaarallisia tähän aikaan vuodesta.
Toivottavasti rva Kentley lepää ja juo paljon hedelmämehua.
- Kyllä. - Sillä se lähtee.
Flunssatko vaarallisia tässä kuumuudessa? En ymmärrä tuota lainkaan.
Kaksi vuotta sitten olin itsekin flunssassa kesällä.
Olin sairaana kolme viikkoa.
- Lääkärit aikoivat jo... - Anteeksi. Tänne päin, rva Atwater.
- ...varsinkin juhlissa. - Varsinkin näissä juhlissa.
Tämä menee minulta yli hilseen.
- David! - Ei.
Erehdyitte. Hän on Kenneth Lawrence.
Pahoittelen.
Ei se mitään, Anita. Kennethiä luullaan usein Davidiksi.
Jopa normaalinäköiset erehtyvät.
Emme ole päässeet vertailemaan yhdennäköisyvttä vähään aikaan.
- Et kai ole päntännyt? - Olen kyllä yrittänyt.
Ulkonäkö taitaa olla ainoa yhteinen piirre.
Taidatte molemmat tuntea nti Walkerin.
Janet, kultaseni.
Sain horoskooppisi valmiiksi juuri ennen kuin tulimme.
- Kerrohan. - Tähdet ovat suopeita.
Ne viittaavat, että menet pian naimisiin
hyvin mukavan isän omaavan vaaleahiuksisen miehen kanssa.
- Minä sanoin samaa jo viikko sitten. - Niin taisit sanoa.
- Mutta tähdet vahvistavat asian. - Hienoa.
Rva Atwater, saanko esitellä hra Phillip Morganin?
- Mukava tavata. - Olette satuttanut kätenne.
- Se on vain pieni haava. - Mitä tapahtui?
Ei mitään. Lasi oli säröillä ja se meni rikki.
Maistuisiko samppanja, rva Atwater?
Se olisi ihanaa.
Isäni joi lasillisen joka aamu kello yksitoista.
Henry ei tietenkään pidä siitä.
Hra Kentley, maistuisiko teille?
Ottaisin mieluummin viskiä runsaan veden kera.
Onko David täällä?
Odotin hänen tulevan teidän kanssanne.
Hän soitti ja sanoi tulevansa suoraan tänne.
Mistä hän soitti?
Taloudenhoitajamme puhui hänen kanssaan. Hän oli pänttäämässä klubilla.
Pelaamassa tennistä.
Davidissä on se vika, ettei hänen tarvitse päntätä. Hän on niin fiksu.
- David pärjää kyllä hyvin. - Kiitos.
- Kuinka rva Kentley voi? - Hän on kipeänä. Flunssassa tällä kertaa.
Toivottavasti David tulee pian. Hänen äitinsä haluaa hänen soittavan.
David on hänen ainoa lapsensa.
Niin minunkin, mutta annan hänen kasvaa aikuiseksi.
Soitan vaimollenne, että David on myöhässä.
Häntä ei saa hemmotella.
David on jopa saattanut käydä kodin kautta.
- Hra Kentley. - Voinko käyttää puhelinta?
- Tietysti. Se on makuuhuoneessa. - Sepä kotoisaa.
- Oletko valmis ottamaan toisen? - Kohta olen.
Nyt olen, kiitos.
Onpa hurmaava nuorimies. Kunpa David tapaisi häntä useamminkin.
Niin. Menen soittamaan.
Kenneth, lasissasi on liikaa ilmaa.
- Tämä riittää, kiitos. - Veisitkö tämän Janetille?
Toki. Miksi?
Muuten vain. Lasi on hänen. Ajattelin, että haluaisit viedä sen.
- Hän on makuuhuoneessa. - Haluat varmaan Davidin näkevän meidät.
Se olisi liian iso sokki.
- Minä päivänä olet syntynyt? - 14. heinäkuuta.
Näettekö tulevaisuuteni sen perusteella?
Olen vain harrastelija-astrologi.
- Olette varmasti hyvä. - Teen parhaani.
Haluat varmaan tietää, onnistuuko konsertti.
- Kyllä. - Katsotaanpa.
Synnyit 14. heinäkuuta.
Olet rapu. Kuun lapsi.
Kuu vaikuttaa sinuun paljon. Voinko katsoa käsiäsi?
Muistatko sattumalta syntymätuntiasi?
En.
Hyvä sormet. Vahvat ja taiteelliset.
Entä konsertti?
Nämä kädet tuovat sinulle paljon mainetta.
Todellakin.
Olen mielestäni hyvin onnekas tänään.
- Olen läsnä suuravajaisissa. - Minkä avajaisissa?
- Kokoelmasi. - Niin tietysti.
Aiotko soittaa? Onpa mukavaa.
- Vaimosi lähettää terveisiä. - Eikö David ollut siellä?
Ei. Hän saapuu varmaan minä hetkenä hyvänsä.
- Otteesi on parantunut, Phillip. - Rupert!
Aloin jo epäillä, ettet tulekaan.
Tunnet minut paremmin.
Rva Atwater, saanko esitellä hra Rupert Cadellin?
- Ihastuttavaa tavata. - Kiitos.
- Hra Kentley. - Päivää, hra Kentley.
Rupert Cadell, Somervillen valvoja?
Olin ennen.
- Olette varmaan opettanut poikaani, Davidiä. - Imartelette minua.
- Kuinka voitte? - Terve.
- Nti Walker. - Mistä arvasitte?
- Brandon puhui teistä. - Puhuiko hän minusta hyvää?
Ansaitsetteko sen? Kappas!
Pikku Kenneth Lawrence. Oletpa kasvanut.
- Päivää. - Älähän nyt, Kenneth.
Koulupäivät ovat ohi. Voit sanoa sen.
Olet entisesi, Rupert. Onpa mukavaa nähdä taas.
- Miksi? - No...
Älä välitä minusta. On mukavaa nähdä taas.
Tuo muistuttaa kovasti samppanjaa.
Sitä se onkin.
Vieläpä hyvää samppanjaa. Mitä me juhlimme?
Kerroin puhelimessa.
Nämä alkoivat pikku juhlina, jotta hra Kentley voisi nähdä ensipainokset.
Selvisikin että menemme Phillipin kanssa maalle...
Kerroit tuonkin, Brandon.
- Kerroinko? - Kyllä.
Ajattelimme pitää jäähyväiset Phillipille.
- Ja siksi tarjoatte samppanjaa? - Niin.
- Vai niin. - Se on totta.
Rupesit aina ennenkin änkyttämään jännittyneenä.
Juhlien järjestäminen on aina jännittävää.
- Niinkö? - Hra Cadell!
Rva Wilson.
Mistäs täältä löytyv?
Hankin sitä pateeta, josta pidätte.
En enää pidä siitä.
- Eikä! - Vitsailen vain.
- Olette kamala. - Kiitoksia.
Kanaa pitäisi varmaankin alkaa leikata.
Loput ruokatavarat tulevat hetkessä.
Hra Brandon! Löysin sen.
Minulla ei ole hajuakaan, mitä hän oli hukannut.
Upea rva Wilson.
Saatan vielä viedä hänet vihille.
Näyttääpä ihanalta. Toivottavasti David saapuu pian.
- Missä hän oikein on? - Ei aavistustakaan.
Hän on niin kovin myöhässä. Hra Kentley alkaa hermostua.
- Entä sinä? - Minä olen vain nälkäinen.
Brandon, mitä tämä oikein on?
- Cassone-kirstu, jonka toin Italiasta. - Mutta miksi syömme sen päältä?
Muutin ruokasalin kirjastoksi.
Vain sinä voit löytää uuden käyttötavan kirstulle.
Hänen preppikoulussa kertomissaan tarinoissa oli aina kirstuja.
Mistelinoksa. Eikö se ollutkin lempitarinasi?
- Mistä se kertoi? - En muista sen alkua.
- Siinä oli kaunis nuori tyttö... - Hän oli tuleva morsian.
Hän piiloutui hääpäivänään leikillään kirstuun.
- Aivan. - Kirstussa oli valitettavasti jousilukko.
Hänen luurankonsa löytyi 50 vuotta myöhemmin.
- En taida heittäytyä niin leikkisäksi. - Olkaa hyvät ja ottakaa ruokaa.
Luurangoista puheen ollen, oletko jo nähnyt Strand-teatterin uuden elokuvan?
- Kyllä. Rakastin sitä. - Niinkö? Hyvä.
En pitänyt siitä uudesta tytöstä. Selvä skorpioni.
Minäkään en pitänyt hänestä, mutta vaatteet olivat upeita.
- Jumalaisia! - Aivan taivaallisia!
Minun on nähtävä se.
Unelmieni mies on tietysti James Mason.
- Onko hän hyvä? - Aivan loistava!
Ihanan uhkaava! Hän on härkä.
- Hyvin jääräpäinen. - Niinkö?
Minun on tunnustettava jotain.
Taidan pitää Masonista yhtä paljon kuin Errol Flynnistä.
- Minä ottaisin Cary Grantin. - Samoin!
Hän on kauris. Suorastaan loikkaavan jumalallinen!
- Niin paljon... - Niin.
Nimenomaan.
Hän oli jännittävä siinä uudessa elokuvassa, jossa on Bergman.
Mikä se nimi olikaan? "Jonkin jokin".
Se oli se toinen. Tämä oli vain "Jokin". Se oli tavallaan... Ymmärrätkö?
- Se on ihan kielen päällä. - Samoin.
Se oli vain "Jokin". Olen varma siitä. Upea elokuva.
- Ja Bergman! - Hän on neitsyt!
- Kuten kaikki... Tiedättehän. - Hän on ihastuttava.
Kävin kerran elokuvissa. Näin Mary Pickfordin.
Olin hulluna häneen. Etkö sinäkin ollut?
Neitsyt, kuten kaikki...
- Missä elokuvassa näit hänet? - En muista.
"Jokin jokin".
Vai oliko se vain "Jokin"? Jotain sellaista.
- Et ole koskaan tainnut nähdä elokuvaa. - Niinkö?
Sinuna varoisin pateen kanssa, kultaseni.
- Kaloreita. - Tulehan, Kenneth. Älä yritä olla kohtelias.
Phillip, voisitko auttaa rva Atwateria?
Ilomielin. Istukaa alas rva Atwater. Tuon lautasen teille.
Kiitos paljon, poikaseni.
Pahoittelen Davidin puolesta. En ymmärrä, missä hän viipyv.
Hän on kaupungissa vain viikonlopun
ja hän on suosittu mies.
Minä autan. Vaaleaa vai tummaa lihaa?
Vähän kumpaakin rva Atwaterille.
- Entä sinä? - En syö sitä.
Outoa. En ole koskaan kuullutkaan ihmisestä, joka ei syö kanaa.
Entä sinä, Brandon? Sinä varmaan olet.
- Mikset syö kanaa, Phillip? - En vain syö.
Jokin syv varmasti on.
Freudin mukaan kaikella on syvnsä. Jopa minulla.
Mitään syvtä ei ole.
Siihen oli muistaakseni hauska syv.
- Eikö niin, Brandon? - On.
Arvasin, että jokin syv on oltava. Kerrohan.
Ei se ole kovin kummoinen.
- Minusta se on kiintoisaa. - Kerro nyt, Brandon.
Se tapahtui Connecticutissa noin kolme vuotta sitten.
Äidillä on siellä tila.
Aioimme syödä kanaa, joten kävelimme farmille.
Silloin oli kaunis myöhäiskeväinen sunnuntaiaamu.
Laakson halki kuului kirkonkellojen kaiku,
ja pihalta kuului kaakatusta, kun Phillip kuristi kanoja.
Herttinen!
Hän hoiti sen yleensä osaavasti.
Mutta sinä aamuna hänen otteensa oli ehkä hieman liian hellä,
koska yksi hänen uhreistaan alkoi kapinoida ruokapöydässämme.
- Se nousi kuin Lazarus... - Valehtelet!
Phillip!
Koko tarina on pelkkää valetta.
- En ole koskaan kuristanut kanaa! - Kuule, Phillip...
Tiedät, etten ole koskaan kuristanut kanaa.
Anteeksi, mutta minusta on huvittavaa,
että hermostutte noin paljon kauan sitten kuolleesta kanasta.
Anteeksi. Olimme typeriä ja epäkohteliaita.
Pyvdän anteeksi käytöstämme ja tarinan kertomista.
No niin.
- Loppuiko se? - Valitettavasti, Rupert.
Sääli. Olisitte pian saattaneet alkaa kuristaa toisianne
- kanan sijaan. - Hra Cadell!
Miehen kunnia oli uhattuna.
Minusta kana on ihan yhtä hyvä syv murhalle
kuin blondi, patjallinen rahaa
tai mikä tahansa tavallisista, mielikuvituksettomista syistä.
Et kai oikeasti hyväksy murhaa, Rupert?
Kyllä hyväksyn. Se ratkaisisi monenlaisia ongelmia.
Työttömyvden, köyhyvden, teatterilippuja varten jonottamisen.
Täytyv myöntää, että minulla on ollut suuria vaikeuksia
saada lippuja siihen uuteen musikaaliin. Mikä se nimi olikaan?
- Tiedättehän sen. - "Jokin", jossa on kuka-se-nyt-oli?
Hyvä rva Atwater, harkittu liipaisinsormen käyttö
tuo teille eturivin paikat hetkessä.
Ja onko teillä ollut vaikeuksia päästä hienoihin ravintoloihin?
- Hirmuisia! - Ratkaisu on yksinkertainen.
Nopea isku veitsellä ja tulisitteko tänne päin?
Astukaa tarjoilijan ruumiin yli.
Kiitos, ja tässä on pöytänne.
Rupert, olet mahdoton.
Voisin ilomielin puukottaa erään hotellireseptionistin.
Valitan, hotellityöntekijöihin ei saa käyttää veitsiä.
He kuuluvat "hidas kidutuskuolema" -kategoriaan.
Siihen kuuluvat myös linnuista pitävät ihmiset, pienet lapset ja steppaajat.
Vuokraisännät ovat taas asia erikseen.
Etsitkö asuntoa? Soita nti Sash Weightille
tylppien esineiden osastollemme.
Ihastuttava idea!
Jos tarve vaatii, voi vain...
Mutta sittenhän me murhaisimme kaikki toisiamme.
Ei, ei.
Murhahan on, tai sen pitäisi olla, taidelaji.
Se ei ehkä ole yksi seitsemästä päälajista, mutta se on silti taidetta.
Siitä syvstä murhaamisen etuoikeus tulisi varata
harvoille ylemmille yksilöille.
Uhrit ovat alempia olentoja, joiden elämät ovat merkityksettömiä.
Selvästikin. Huomauttaisin silti, etten kannata äärimmäisiä näkemyksiä,
joiden mukaan murha pitäisi sallia vuoden ympäri.
Minusta olisi parempi, jos pitäisimme "Kurkunleikkausviikon".
Tai "Kuristuspäivän".
Tämä voi olla merkki seniiliydestä, mutta minun on sanottava,
etten arvosta tällaista mustaa huumoria.
Huumori oli tahatonta.
- Et kai tosissasi kannata teorioitasi? - Tietysti hän kannattaa.
- Yritätte huiputtaa minua. - Emmehän. Miksi niin luulet?
Ajatus, että murhaaminen on taidetta,
jota harvat ylemmät olennot saisivat harjoittaa...
Murhakaudella!
- Nyt tiedän, ettet ole tosissasi. - Kyllä minä olen.
- Olen hyvin vakava mies. - Saanko sitten kysyä,
kenellä on valta päättää, kuka on alempi ja siispä sopiva murhan uhriksi?
Ne harvat, joilla on etuoikeus murhata.
Keitä he mahtavat olla?
Minä, Phillip,
mahdollisesti Rupert.
Valitan, Kenneth, et mahdu mukaan.
- Hyvät herrat, olen tosissani. - Niin mekin.
Oikeutetut ovat älyllisesti ja kulttuurillisesti niin korkealla,
että he ovat perinteisten moraalikäsitysten yläpuolella.
Hyvä, paha, oikea ja väärä keksittiin tavallisille ihmisille,
alemmille. He tarvitsevat niitä.
Uskot siis Nietzschen yli-ihmisteoriaan.
- Kyllä. - Niin uskoi Hitlerkin.
Hän oli vainoharhainen raakalainen.
Hänen fasistiset yli-ihmisensä olivat aivottomia murhaajia.
Hirttäisin kaikki jäljellä olevat.
Mutta hirttäisin heidät ensisijaisesti tyhmyvdestä.
Hirttäisin muutenkin kaikki taidottomat ja typerykset. Heitä on maailmassa liikaa.
Ehkä sinun tulisi hirttää minut.
Olen niin tyhmä, etten tiedä, oletteko vakavissanne vai ette.
En siltikään haluaisi enää kuulla, kun halveeraatte ihmiskuntaa
ja maailmaa, jota itse pidän sivistyneenä.
- Sivistyneenä? - Niin.
Ehkäpä koko "sivistys" on tekopyhyvttä.
- Ehkäpä. - Rupertilla on onneksi...
- Kuulkaa nyt, herrat... - ...älyä ja mielikuvitusta...
Brandon, olemme jo kuulleet riittävästi aiheesta!
Phillip, mihin laitoit hra Kentleylle tarkoitetut kirjat?
Haluaisin itsekin nähdä ne, jos vain sopii.
Tietysti. Ne ovat ruokasalissa.
Hra Kentley, haluaisitteko nyt nähdä kirjat?
Pyvdän vielä anteeksi.
Taisin innostua hieman liikaa.
Ei se mitään, poikaseni.
Ensipainosten kokoelma on melko hyvä.
Haluaisin nähdä ne. Voinko ensin soittaa?
Kysyn, onko vaimoni kuullut Davidistä.
- Tietysti. Puhelin on täällä päin. - Voi sentään, luulen, että Henry...
- Brandon? - Niin.
Ajoit asiaasi aika innokkaasti.
Et kai aio hoidella ketään alempiarvoista pois päiviltä?
- Saan joskus päähänpistoja. Kuka tietää? - Vai niin.
- Hän on ehdottomasti skorpioni. - Tiedän, mistä puhut.
Rva Atwater, haluaisitteko tekin nähdä kirjat?
Mielelläni.
Luin tyttönä melko paljon.
Teemme kaikki outoja asioita lapsena.
Kenneth, laittaisitko radion päälle tai jonkin levyn soimaan?
Tunnelmallinen musiikki tekee ihmeitä.
Hän on ovela pirulainen.
Hän yrittää saattaa meidät takaisin yhteen hempeällä musiikilla.
Älä välitä hänestä. Hän tekee aina kaikkea tällaista.
- Menen toiseen huoneeseen. - Katsomaan kirjoja?
Ei, vaan että Brandon näkisi minut.
- Välitätkö hänen mielipiteestään? - Tiedän kyllä sen.
Hän luulee, että jätin sinut, koska Davidillä on isompi pankkitili.
Miksi sitten haluat mennä?
Koska...
Minua nolottaa olla kanssasi täällä.
Janet.
- Olisitko arvannut, että niin voi käydä? - Totta puhuen en.
Minua nolottaa, enkä pidä siitä yhtään.
Luulisi, että sinäkin tajuaisit hävetä.
Miksi?
Sinähän jätit minut.
Tietäisipä Brandon vain sen.
- Mikä hätänä? - Ei mikään. Mietin vain.
- Mitä? - Naisellista turhamaisuutta.
Minua nolottaa myös, koska...
Sano vain.
Sinä ja David olitte ennen hyviä ystäviä.
Ette ole enää, ja se on minun syvtäni.
- Olen typerä tyttö. - Etkä ole.
Esitän ainakin sellaista hyvin.
Miksi yritän esittää fiksua kaikkien muiden kuin Davidin kanssa?
Etkö vitsaile Davidin seurassa?
Rentoudun Davidin seurassa. Sinun ansiostasi.
- Minunko? - Niin.
Kun jätit minut Harvardissa sinä synkkänä sunnuntaina,
David vei minut kävelylle.
Olin surun murtama.
En vain voinut esittää iloista tyttöä.
Rentouduin ja annoin kaiken tulla ulos.
Todellisen tosiminäni.
Kuulitko, mikä lause? Sanon kaikkea tuollaista ja...
- Missä David on? - Kuule,
en ole kovin fiksu.
Miten niin?
En koskaan tajunnut, että olet...
Brandon ja hänen tunnelmamusiikkinsa.
Taidat rakastaa Davidiä.
Kyllä.
- En tajua. - Mitä?
Brandon vihjaisi jotain, kun tulin.
Että mahdollisuuteni kanssasi olisivat paremmat,
koska David on poissa tieltä.
Hetkinen. Tiesikö Brandon jo ennen tuloani, että olimme eronneet...
- Hän tiesi jopa Davidistä. - Mitä?
Hän esitti tietämätöntä, kun kerroin asiasta.
- Hän... - Mitä täällä tapahtuu?
En tiedä, mutta aion selvittää sen perinpohjin.
- Brandon? - Niin?
- Voisimmeko puhua? - Tietysti.
Miksei hän osaa olla puuttumatta ihmisten asioihin?
No?
- Mitä oikein puuhaat? - Haen teille kahvia, jos haluatte.
Älä yritä hurmata. Miten kehtasit sanoa Kennethille,
ettei suhteestani Davidiin tarvitsisi huolehtia pitkään?
En tainnut sanoa ihan noin.
Sitä sinä vihjaisit. Haluan tietää syvn.
Jotkut naiset ovat hurmaavia vihaisena.
- Sinä et valitettavasti ole. - Lopeta.
Ritarillisuus nostaa päätään!
En usko, että David on edes tulossa.
- Näet kyllä. - Ei minun tarvitse.
Hän ei ole koskaan näin myöhässä.
Jos jotain olisi ilmennyt, hän olisi soittanut.
Taisit järjestää asiat niin, ettei hän tule.
Olenpa taitava!
Olisi pitänyt arvata, ettet järjestä juhlia vain hra Kentleylle.
Sinun pitää lisätä jotain, mikä vetoaa kieroutuneeseen huumorintajuusi.
Toivottavasti sinulla on ollut hauskaa. Minulla ei ole ollut!
- Hän on mahdoton. - Älä anna hänen häiritä.
- Onko jokin vikana? - Ei.
Janet osaa vain joskus olla hankala.
Minun on silti paras...
Miksi kysyit, onko jokin vikana?
Suunnittelet aina juhlasi niin hyvin, että niissä on harvoin mikään pielessä.
Janet kaipailee Davidiä.
Alan kaipailla häntä itsekin.
Niinhän me kaikki.
Kaksi jälkiruokaa, hra Cadell?
- Yksi minulle ja yksi teille, rakkaani. - Voi, hra C.
Toiset eivät näytä olevan jäätelönsyöntituulella.
Mutta tunteitaan he voisivat jäähdytellä.
Juhlat ovat kyllä oudot, mutta ei se oikeastaan yllätä.
- Miksei? - Olisin voinut ennustaa sen aamulla.
Kuin molemmat olisivat nousseet väärällä jalalla.
He ovat olleet kiihtyneitä koko päivän!
Hra Brandon väittää olevansa samanlainen aina juhlia pitäessään.
En ole ennen nähnyt moista. Yleensä hän antaa minun järjestää kaiken
omalla tavallani, mutta katsokaa tätä. Kanaan on tuskin koskettu!
- Mikä tänään oli erilaista? - Mikä ei ollut?
Hra Brandon halusi minun siivoavan ja kattavan pöydän hirveällä kiireellä.
Se oli katettu niin kauniisti!
Kun olin lähdössä ostoksille,
hän yhtäkkiä käski minua pitämään iltapäivän vapaata.
Koko iltapäivän sen aamuisen kiireen jälkeen.
- Sanoiko hän syvtä? - Ei. Se oli kai jokin päähänpisto.
Kun palasin, hän ja hra Phillip kiistelivät.
Mistä aiheesta?
Luuletteko, että kertoisin, vaikka tietäisinkin?
Toivoisin niin.
- En kerro. - Ettekö?
- Olen kuin hauta. - Vai niin.
Katsokaa tätä sotkua! Työtä tulee kaksinkertaisesti.
Sen jälkeen kun olen siivonnut,
minun pitää kerätä kirjat ruokasalista,
tuoda ne tänne ja laittaa ne takaisin kirstuun,
jossa ne alunperin olivat.
- Miksi ruoka päätettiin tarjoilla täällä? - Ei se minun ideani ollut.
Kaikki oli katettu kauniisti ruokasaliin.
Kirstun päällä ei ole läheskään yhtä paljon tilaa.
Valittaako hän yhä pöydästään ja siitä, miten vaikeaa kirstulta on tarjoilla?
Tämä on paljon helpompi ratkaisu.
Näin ihmisten ei tarvitse mennä
ruokasaliin asti hakemaan ruokaa ja palata tänne syömään.
Osaavat he näköjään hakea sieltä jälkiruokaa ja kahviakin.
Rva Wilson, tarjoilkaa vieraille. Älkää saarnatko.
Hän taisi todella nousta väärällä jalalla.
Olen aika nolossa asemassa.
Miten niin?
Näytän olevan ainoa, jolla on hauskaa.
Teillä ja rva Atwaterilla.
Mitä täällä on oikein meneillään, Phillip?
Voisitko sammuttaa tuon?
Anteeksi.
Ei ole mukavaa soittaa, kun valo paistaa silmiin.
Tiedätkö, Phillip.
Minua kiehtoo, kun ihmiset eivät vastaa kysymyksiin.
Tulen myös uteliaaksi.
- Kysyitkö jotain? - Kyllä. Kysyin kysymyksen.
Mitä kysyitkään?
Kysyin: "Mitä täällä on meneillään?"
- Juhlat. - Niin, mutta ne ovat melko erikoiset.
Mistä on kyse?
Missä?
Lakkaa arvuuttelemasta, Rupert.
Jos haluat kysyä jotain, sen kun kysyt!
Älähän hermostu.
- Älä lopeta. - Haluaisin juotavaa.
Minä haen. Jatka sinä soittamista. Haluatko viskiä?
Brandyä.
Taidat pitää tuosta kappaleesta.
Kunpa voisinkin kysyä sinulta suoraan.
En vain valitettavasti tiedä mitään.
Epäilen vain.
- Sanoin... - Kuulin kyllä.
- Käykö tämä? - Kiitos.
Käy hyvin.
- Käytätkö tätä? - Joskus.
Luulin, että vain aloittelijat käyttävät.
- Täytyv sanoa... - Hyvä on, Rupert. Minä kysyn sinulta.
Mitä sinä epäilet?
Unohdin jo.
- Missä David on? - En tiedä.
- Miten niin? - Brandon tietää.
- Tietääkö? - Eikö muka tiedä?
- Ei tietääkseni. - Älä viitsi.
Mikset kysy Brandonilta itseltään?
Olen jo kysynyt.
Hänellä on liian kiire liikutella kolmion kahta muuta pistettä.
Miksi? Mitä Brandon yrittää tehdä
Janetin ja Kennethin kanssa?
Mitä nyt? Mille naurat?
En millekään.
Mitä? Olenko niin hakoteillä?
Ei täällä ole mitään meneillään.
Olet...
...tavallista allergisempi totuudelle.
- Valehtelit jo toistamiseen tänä iltana. - Mikä ensimmäinen valheeni oli?
Se, kun väitit, ettet ole koskaan kuristanut kanaa.
Olet erehtynyt. Brandon keksi tarinan huonon vitsin vuoksi.
Eikä keksinyt.
Ei keksinyt, Phillip.
Jos muistelet, ymmärrät, että tiedän hänen puhuneen totta.
Olin maatilalla noin vuosi sitten. Muistatko?
Näin eräänä aamuna sinut työn touhussa.
Olet muistaakseni melko hyvä kanankuristaja.
Tarkoitin vain, ettei Brandonin tarina ollut totta.
- En puhunut kanojen tappamisesta. - Niin sinä sanoit.
Aihe ei vain mielestäni sopinut ruokakeskusteluksi!
- Olisit sanonut niin. - Enpä sanonut!
Emme ole nyt syömässä. Miksi valehtelit minulle?
- Koska en halua puhua... - Mistä?
- Kuristamisesta... - Nyt tuo pois!
- Haluan lahjoittaa ne teille. - Olet hyvin antelias.
Tiedän, että arvostatte ensipainoksia enemmän kuin minä.
- Hyvin ystävällistä. - Mikä hätänä?
Tulkaa Phillipin kanssa syömään...
Mikä hätänä, Phillip?
Etkö halua, että hra Kentley vie kirjat?
En minä niistä välitä. Minä vain...
Mitä?
Ne on vain sidottu huonosti.
David on aina osannut huolehtia itsestään.
Tiedän. En vain ymmärrä tätä.
Hän soittaa aina jumiutuessaan johonkin. Eikö niin, Janet?
Niin. Hän vaatii aina, että minä olisin täsmällisempi.
Syvtä onkin.
Ette tiedä, millainen olen nykyään. Olen uusi nainen. Täsmällinen kuin kello.
Se on hyvin epänaisellista.
Minusta hyvät tavat ovat tärkeämmät kuin naisellisuus.
Kuulostat aivan isältäni.
Muistan, kun David oli pieni...
Rauhoitu, Phillip.
- Rupert aavistaa jotain. - Eihän. Anna olla.
- Tarvitsen juotavaa. - Olet jo juonut tarpeeksi. Et...
Päästä irti kädestäni!
Älä enää ikinä yritä määräillä minua.
En pidä siitä, enkä aio sietää sitä.
Hyvä on, mutta puhu hiljempaa!
Toivottavasti en hermostuttanut Phillipiä.
Hän on varmaan vain juonut vähän liikaa.
- Olet itsekin jotenkin tolaltasi. - Olenko?
Teitä molempia vaivaa kovasti jokin.
- Jokin, mikä... - Anteeksi, herra.
Eräs rouva pyvtää puhelimeen hra Kentleytä tai rva Atwateria.
Alice varmaan soittaa. Minä puhun hänelle.
- Selvä. - Käytävältä vasemmalle.
- Kiitos. - Ensimmäisessä makuuhuoneessa.
Voisikohan David olla kotona?
En tiedä. Toivottavasti.
En halua olla negatiivinen,
mutta jos David on kotona, soittaja olisi hän eikä rva Kentley.
- Eikö niin, Brandon? - En tiedä.
Muistamani David oli kohtelias ja täsmällinen.
Hän on yhä samanlainen.
Tietysti. Jos hän ei ole kotona, missä hän voisi olla?
Älä kysy minulta. En tiedä.
Hän voisi olla monessa paikassa, kuten klubilla
tai Bradleyjen juhlissa. Tai ehkäpä hän meni Janetin asunnolle.
- Miksi? - Ehkäpä hän päättikin hakea Janetin.
Soitin asunnolleni puhuttuani rva Kentleyn kanssa.
- Eikö hän ollut siellä? - Ei. Jätin viestin varmuuden vuoksi, mutta...
Hänen olinpaikkansa voisi selvitä,
jos tietäisimme, missä hän oli iltapäivällä. Mitä sanot?
Minulla ei ole siitä hajuakaan.
Mutta eikö siitä tiedosta olisi apua?
Kyllä kai.
Hän meni klubille pelaamaan tennistä.
- Tiedän, että hän pääsi sinne. - Mistä?
Koska joku sieltä soitti ja ilmoitti, että David tulee suoraan tänne.
- Tiedätkö, kuka jätti viestin? - En.
David selvästikin tapasi klubilla jonkun,
joka sai hänet muuttamaan suunnitelmiaan.
Olitko sattumalta siellä tänään, Kenneth?
En. Olisinpa ollut.
Sinä tai Brandon ette kai olleet siellä, Phillip?
- Emme. - Meillä oli kädet täynnä
juhlavalmistelujen kanssa.
- Iltapäivällä oli paljon tekemistä. - Tiedättehän.
Ymmärrän. Ette siis puhuneet Davidin kanssa?
Emme. Miksi kysyt?
Ajattelin, että hän olisi voinut soittaa ja ilmoittaa myöhästyvänsä.
Ei hän soittanut. Emme ole puhuneet hänelle
sen jälkeen, kun kutsuimme hänet juhliin.
Onpa outoa.
Miten niin?
Luulin kuulleeni Davidin puhuvan puhelimessa Phillipin kanssa eilisaamuna.
- Niinkö? - Aivan. Unohdinkin sen.
Mistä puhuitte? Soittiko hän juhliin liittyen?
Hän halusi vain varmistaa ajan.
- Autan sen kanssa. - Kiitos, hra Cadell.
- Selvä. - Ei tarvitse, rva Wilson.
Voitte laittaa kirjat, kun tulette aamulla siivoamaan.
En tiennyt, että minun piti tulla huomenna.
Se on valitettavasti tarpeen.
- Antakaa kirjojen olla toistaiseksi. - Hyvä on.
Henry, Alice ei ole kuullut Davidistä. Hän on huolesta suunniltaan.
- Minun on paras puhua hänelle. - Hän lopetti puhelun. Hän itki niin kovasti.
- Olen huolissani. - Mitä Alice sanoi?
Hän on soittanut kaikkiin mahdollisiin paikkoihin monta kertaa.
Alice pelkää, että David on joutunut onnettomuuteen.
- Hän haluaa kutsua poliisin. - Poliisin?
En usko, että se on tarpeen.
David ei ole enää mikään lapsi.
Hän on varmasti kunnossa. Minä...
Minun on varmaan paras mennä kotiin. Vaimoni tarvitsee minua.
- Tämä ei ole Davidin tapaista. Hän... - Tietysti. Ymmärrän.
- Voinko tulla mukaanne, hra Kentley? - Kyllä, kiitos, Janet.
- Haen tavaranne. - Kiitos.
- Kirjanne, hra Kentley. - Aivan.
Olen hyvin pahoillani.
Soittaisitteko, kun kuulette Davidistä?
Ilomielin.
Hän löytyv vielä jostain.
- Janet. - Niin?
Tämä voi olla huono hetki, mutta olen iloinen, että puhuimme.
Samoin.
- Davidkin ilahtuu siitä. - Hyvä.
No...
Kenneth, tulisitko mukaamme?
- En... - Ole kiltti.
- Kiitos. - Onko tämä sinun, Janet?
On. Kannan sen vain.
Kiitos.
- Otan hattuni. - Menetkö Janetkin kanssa?
- Menemme kaikki yhdessä. - Mitä minä ennustin?
Hyvää yötä, hra Kentley. Toivon, että rva Kentley tokenee pian.
Kiitos.
Soittakaa, kun kuulette Davidistä.
Teen niin.
- Hyvästele Phillip puolestani. - Annan hattunne.
Kiitos, että tulitte, rva Atwater.
Kiitos, että sain tulla. Pahoittelen, että meidän on lähdettävä.
Näkemiin.
- Hyvää yötä. - Näkemiin.
Ei se ole teidän hattunne.
- Anteeksi, että pilasimme illan. - Ette mitenkään pilanneet sitä.
Tarkoitan sitä, että lähdemme näin aikaisin.
- Hyvää yötä. Varo portaissa, Anita. - Olkaa hyvä.
Selviän kyllä.
- Kiitos, rva Wilson. - Hyvää yötä, hra Cadell.
- Lähdetkö sinäkin? - Minun täytyv. Hyvää yötä.
Hyvää yötä.
Autanko kirjojen kanssa, hra Kentley?
Kiitos.
Kiitos ihanasta illasta. Hyvää yötä. Oli mukavaa nähdä.
Nämä juhlat ansaitsevat paikan historiassa.
Nyt ne ovat ohi ja ne eivät olisi voineet onnistua paremmin.
- Olisivathan. Ilman Rupertia. - Hän oli loistava.
Hänen avullaan sanoin kaiken haluamani niille idiooteille.
Hän antoi juhlille juuri odottamani silauksen.
Millaisen silauksen?
Utelun? Urkkimisen? Vai silkan tiedon lypsämisen?
Tajuatko, kuinka paljon hän kuulusteli minua?
Mistä?
Aivan sama. Sinulla oli liian kiire järjestää muita pieniä silauksiasi.
- Mitä muka? - Sidoit kirjat köydellä.
Minusta se oli mahtavaa. Etkö pitänyt siitä?
En pätkääkään.
Pilaat kaiken silauksillasi.
Ole hiljaa. Rva Wilson on yhä täällä.
Olet siis päättänyt juopua?
Olen jo juovuksissa.
Olet yhtä lapsellinen kuin väittäessäsi minua valehtelijaksi.
- Et olisi saanut kertoa tarinaa. - Miksi oikein valehtelit?
Minun oli pakko. Etkö miettinyt
edes hetken ajan muiden tunteita?
En ole sentimentaalinen.
En tarkoita sitä, mutta väliäpä tuolla.
Vain sillä on väliä, että hra Brandon nautti juhlista.
Hra Brandon järjesti juhlat. Hra Brandonilla oli ihastuttava ilta.
Minulla oli kamala ilta.
Jos jatkat juomista, aamustasi tulee vielä pahempi.
Krapula on ainakin omani.
Kuule, olen miettinyt. Ansaitsemme kunnon loman, kun kaikki on ohi.
Minne haluaisit mennä?
Meidän pitäisi tietysti palata tänne pariksi päiväksi.
Muuten voisi näyttää siltä...
Rukoilen, että heräisin, emmekä olisi vielä tehneet sitä.
Miksi?
Pelkään kuollakseni. Luulen, että jäämme kiinni.
Ei mitään mahdollisuutta. Mahdollisuus oli, mutta se meni. Me...
Tekö siellä, rva Wilson?
Kyllä. Tarvitsen avaimen, jotta pääsen aamulla siivoamaan.
Jos siis olette yhä ajamassa maatilalle tänä iltana.
Ajamme sinne kyllä.
Hyvä. Näytätte molemmat huonovointisilta. Kiitos.
Kaipaisin kyllä itsekin lepoa.
Mutta haluan, että palaatte molemmat loistokunnossa.
- Palaamme kyllä. - Lähden nyt.
Pitäkää hauskaa. Muistakaa kirjoittaa.
Käyttäytykäähän hyvin.
- Kenelle soitat? - Autotalliin vain.
Haloo? Täällä on hra Brandon Shaw.
Lähettäisittekö autoni? Kyllä, nyt heti. Kiitos.
Verhot on paras sulkea.
Kuka nyt soittaa?
Autotallin mies varmaan vain tuo avaimet. Vastaa.
Ei hän ole vielä voinut ehtiä tänne.
Ehkä rva Wilson unohti jotain. Vastaa nyt.
Emmekö voisi esittää, ettemme ole kotona?
Kun valot ovat päällä? Vastaa nyt.
Kuka siellä?
- Brandon. Siellä on Rupert. - Mitä?
Hän haluaa tulla tänne. Hän unohti savukekotelonsa.
- Hän haluaa tulla tänne. - Anna hänen tulla.
Hän valehtelee! Hän epäilee meitä! Hän ei...
- Ole hiljaa ja palaa puhelimeen. - Enkä.
- Palaa heti puhelimeen. - En voi.
- Sinun on pakko. - Ei! Hän tietää!
Ole hiljaa!
Rupert? Tule vain.
Ei tietenkään. Hän on vain vähän kireä.
Ei, mutta löydämme sen hetkessä.
Selvä.
Kuuntele minua, Phillip.
Rupert on tulossa. Sinun on ryhdistäydyttävä.
Kuuletko?
Ota lisää juotavaa, jos sinun on pakko,
mutta ota itsestäsi niskasta ja pidä suusi kiinni.
Se on hetkessä ohi.
En tiedä, tietääkö Rupert mitään, mutta lupaan,
että hän lähtee muutamassa minuutissa. Tavalla tai toisella.
Sinun on ryhdistäydyttävä niiden minuuttien ajaksi.
- Brandon... - Kuuntele.
En jää kiinni sinun tai kenenkään muun vuoksi.
Kukaan ei asetu tielleni.
Ei kai ase ole ladattu?
- Anteeksi, että häiritsen. - Et lainkaan. Tule sisään.
Tiesin, että lähdette tänään, enkä halunnut koteloni jäävän tänne.
- Hei, Phillip. - Hei.
- En halunnut pelästyttää aiemmin. - Ei hän pelästynyt.
Phillip on hieman epäsosiaalinen tänään.
Ajattelin, että ehkäpä...
- Muistatko yhtään, mihin kotelo jäi? - En.
Ei ole minun tapaistani unohtaa.
Psykoanalyvtikko voisi sanoa, etten oikeasti unohtanut sitä.
Jätin sen tiedostamattomasti, koska halusin palata.
Mutta miksi haluaisin palata?
Niin, miksi?
Seuramme vuoksi. Tai juoman.
Hyvä idea. Saisinko yhden vielä?
Tietysti. Lyhyen?
- Ottaisin mieluummin pitkän, jos ei haittaa. - Ei lainkaan.
- Phillip, sekoittaisitko Rupertille juoman? - Katsotaanpa.
Minulla oli kotelo viimeksi,
kun olin tuolla.
Aioin avata kirstun rva Wilsonille, kun sinä tulit tänne, Brandon.
Mitä sitten tapahtui?
Luulen, että...
Missäköhän se voisi olla.
Tässä. Juuri siinä, mihin jätin sen.
Pyvdän anteeksi, hyvät herrat.
- Voisinko silti saada sen drinkin? - Tietysti.
- Eihän se haittaa? - Miksi haittaisi?
- Ajattelin, että te voisitte olla... - Mitä?
Väsyneitä. Eihän se varmasti haittaa?
Hänhän sanoi jo.
- Kiitos. - Älä välitä Phillipistä.
Hän on tainnut ottaa vähän liikaa.
Miksipä ei? Nämähän olivat juhlat.
Onpa mukavaa istua hyvässä seurassa juomassa hyvää juomaa.
Mukava kuulla.
- Älkää antako minun häiritä. - Mitä?
- Teillä on tekemistä. - Miten niin?
Pakkailua ja viime hetken järjestelyjä.
Ettekö ajakin Connecticutiin tänä iltana?
Kyllä, mutta olemme jo pakanneet.
Vai niin. Olette jo valmiita.
Teidän pitää enää hankkiutua eroon yhdestä vieraasta.
Lähden kyllä.
Heti kun olen juonut tämän.
Ei tarvitse kiirehtiä.
Kiitos. Minusta olisi mukavaa viipyä hetki.
Voisin ehkä jopa saattaa teidät.
Juhlista on aina ikävää lähteä.
Varsinkin kun ilta on ollut erityisen kiinnostava
tai outo, kuten tänään.
Miten niin "outo"?
Sanoinko "outo"?
Valitset usein sanoja sen perusteella, miltä ne kuulostavat.
En oikein tiedä, mitä tarkoitin.
Ellen sitten miettinyt Davidiä.
- Mitä outoa hänessä oli? - Se, ettei hän tullut.
Et kai usko, että hänelle on oikeasti käynyt mitään?
- Mitä olisi voinut käydä? - Ehkä hän jäi auton alle tai hänet ryöstettiin.
- Keskellä päivää? - Aivan. Unohdin tuon.
Se tapahtui varmaankin keskellä päivää.
Mikä?
Se, mitä Davidille kävi.
Ei varmaan mitään.
Mutta missä hän on?
- Mitä itse arvelet? - Minäkö?
Mietin Janetin teoriaa.
- En tiennyt, että hänellä oli teoria. - Kyllä tiesit.
Kuulin, mitä Janet sanoi.
Hän luulee, että kaappasit Davidin
tai estit jotenkin hänen tulonsa.
Janetin höpinät eivät kiinnosta minua, mutta sinun teoriasi kiinnostavat.
Uskotko, että kaappasin Davidin?
Sen tyvppiset kujeet kiinnostivat aina sinua koulussa.
Kokemus, jännitys ja vaara.
Sellainen olisi nykyään vähän vaikeampi toteuttaa.
- Keksisit kyllä jonkin keinon. - Millaisen?
Jos olisit minä,
miten olisit hoitanut Davidin pois tieltä?
Olet parempi tällaisessa kuin minä.
Mitä olisit tehnyt, jos olisit minä?
Jos olisin halunnut päästä eroon Davidistä,
olisin kutsunut hänet klubille tai hiljaiseen baariin.
Vielä parempaa olisi kutsua hänet tänne.
- Kukaan ei näkisi teitä yhdessä. - Hyvä. Ei todistajia.
- Aivan. - Entä sen jälkeen?
No...
Annahan kun mietin.
David saapuisi sovittuun aikaan.
Kävelisin hitaasti eteiseen ottamaan hänet vastaan.
Sanoisin, että hän näyttää voivan hyvin ja niin edespäin
ja ottaisin hänen hattunsa.
Toisin hänet tänne
ja puhuisin niitä näitä, jotta hän rentoutuisi.
Tarjoaisin hänelle juotavaa.
- Sitten hän istuisi alas. - Niin?
Yrittäisin tehdä kaikesta hyvin mukavaa.
Phillip varmaan soittaisi pianoa.
David oli muistaakseni melko vahva.
Hänet pitäisi kolkata.
Siirtyisin hitaasti tuolin taakse ja löisin häntä jollain päähän.
Hän kaatuisi lattialle.
Mihin laittaisin hänet sen jälkeen?
No...
Mietitäänpä.
Kantaisin hänet Phillipin kanssa ulos huoneesta,
alas takaportaita, ja laittaisimme hänet autoon.
- Teidät nähtäisiin. - Mitä?
Sanoit itsekin, että jos jotain tapahtui,
se tapahtui päiväsaikaan.
Aivan. Unohdin sen.
Minun pitäisi piilottaa ruumis jonnekin iltaan asti.
Niin, mutta minne?
Niin.
Minne?
- Kissa ja hiiri! Kissa ja hiiri! - Phillip!
Kumpi on kissa ja kumpi hiiri?
Riittää jo.
- Huolehdi omista asioistasi. - Riittää jo, Phillip!
Käskin jo huolehtimaan omista asioistasi!
Tämä ei ole minun asiani. En minä ole hänen vartijansa.
Mutta koska hän on tuossa kunnossa,
sinun on parasta lähteä, Rupert.
Ellet sitten palannut
jonkin muun kuin savukekotelosi vuoksi.
Kuten selvittämään, hoiditteko oikeasti Davidin pois tieltä?
- Niin. - Olet samanlainen romantikko kuin Janet.
En usko hetkeäkään, että kaappasitte Davidin.
Myönnän kyllä, että Janet istutti ajatuksen päähäni,
mutta en olisi maininnut asiasta,
ellet kantaisi kiinnijäämisen pelkoa taskussasi.
- Mitä? - Eikö tuo olekin ase?
Se sai minut epäilemään enemmän kuin mikään muu.
Totta puhuen
se myös pelottaa minua.
Olen pahoillani, Rupert. En syvtä sinua epäilyistäsi. Tässä.
Voit rauhoittua. Minun on vietävä se maatilalle.
Siellä on tapahtunut murtoja, ja äiti on peloissaan.
- Lopetitko jo, Phillip? - Selvä.
Kuulitko, mitä Rupert sanoi aseesta?
Hän luuli...
Outoa, miten yksityiskohdista voi luoda villejä kuvitelmia.
- Sitä sattuu kaikille. Vai mitä, Phillip? - Niin.
Varsinkin parin juoman jälkeen. Mitä omallesi kuuluu, Rupert?
Minun pitänee lähteä.
Voit paremmin, kun pääset raittiiseen ilmaan, Phillip.
Liikennettä ei pitäisi olla paljon. Ajamme nopeasti tilalle.
Ulkona on kaunis ilta. Teillä on hyvä ajosää.
Toivon melkein, että olisin tulossa mukaan. Se voisi olla jännittävää.
Yöllä ajaminen on aina,
mutta jos ajaisin nyt teidän kanssanne,
jännitystä voisi olla erityisen paljon.
Olit oikeassa, Phillip. Kirjat oli sidottu huonosti.
- Hänellä on se! - Phillip!
Hän tietää. Hän tietää.
- Rauhoitu, Phillip. Minä hoidan tämän. - Hän tietää! Etkä hoida.
Tapan mieluummin sinut kuin hänet!
Tätähän sinä halusit. Että joku saisi tietää.
Joku näkisi, kuinka nerokas olet. Ihan kuin koulussa.
Sanoinhan, että hän keksii juonemme, mutta sinun oli pakko kutsua hänet.
- Nyt olemme mennyttä! - Ole hiljaa!
En ole! Pakotit minut tähän, ja vihaan sinua! Vihaan meitä molempia!
Typerä, lörpöttelevä juoppo.
- Olen pahoillani, Rupert. - Ei se mitään.
Ei se mitään. Jos toisen haluaa tappaa, tuolta etäisyvdeltä ei ammu ohi.
Ei hän sitä halunnut.
Hän ei enää tiedä, mitä tekee tai sanoo.
En halunnut kertoa, mutta hänestä on tulossa alkoholisti.
Menisitkö tuonnemmas, Brandon?
Phillip on juovuksissa.
Et kai oikeasti usko hänen painajaismaisia puheitaan?
Brandon.
Brandon, olen väsynyt.
Minua myös pelottaa hieman. En kuitenkaan halua enää väitellä.
- Mitä aiot tehdä? - En haluaisi,
mutta katson tuon kirstun sisään.
- Oletko hullu? - Toivon sitä koko sydämestäni.
- Tämä ei liity sinuun. - Minun on pakko.
- Älä! Rupert! - Katson tuon kirstun sisään.
Olkoon! Katso sitten.
Toivottavasti pidät näkemästäsi.
Ei. Ei!
Rupert...
En voinut uskoa sitä.
- Pyvdän, Rupert. - Mitä?
Kuuntele minua. Anna minun selittää.
- Luuletko, että voit selittää tuon? - Sinulle voin.
- Sinä ymmärrät. - Ymmärrän?
Muistatko aiemman keskustelun hra Kentleyn kanssa?
- Muistan. - Sanoimme,
että alempien olentojen elämät ovat merkityksettömiä.
Muistatko, miten sanoimme... Olemme aina olleet sitä mieltä,
että moraaliset käsitykset hyvästä, pahasta, oikeasta ja väärästä
eivät päde älyllisesti ylempiin.
- Muistatko, Rupert? - Muistan kyllä.
Juuri niin olemme toimineet. Teimme Phillipin kanssa juuri niin.
Olemme tehneet sen, mistä puhuimme.
Tiesin, että ymmärtäisit. Sinun täytyv ymmärtää.
Sinun täytyv.
Brandon.
Brandon, tähän hetkeen asti
tämä maailma ja ihmiset
ovat olleet minulle synkkiä ja käsittämättömiä.
Olen yrittänyt selvitä logiikan ja korkean älyn avulla.
Olet kääntänyt omat sanani minua vastaan.
Teit oikein. Ihmisen tulisi seistä sanojensa takana.
Mutta annoit sanoilleni merkityksen, jota en koskaan tarkoittanut!
Yritit vääntää niistä kylmän, loogisen syvn murhata!
Sitä sanani eivät koskaan olleet.
Et voi saada niitä merkitsemään sitä.
Sinussa on pitänyt aina olla jotain perustavanlaatuista vikaa,
jotta kykenit tällaiseen.
Mutta minulla on aina ollut sisimmissäni jotain, mikä ei koskaan sallisi sitä
- ja estää minua ottamasta tähän osaa. - Mitä tarkoitat?
Olet saanut minut häpeämään kaikkia ajatuksiani
ylemmistä ja alemmista olennoista.
Kiitän siitä häpeästä, koska nyt ymmärrän,
että olemme kaikki erillisiä ihmisiä,
joilla on oikeus elää, tehdä työtä ja ajatella yksilöinä.
Mutta meillä on silti velvollisuus yhteiskuntaamme kohtaan.
Kuinka kehtaat väittää,
että kuulut johonkin harvojen ylempien joukkoon?
Kuinka kehtaat päättää,
että tuo poika oli alempi ja että hänet voisi siksi tappaa?
Piditkö itseäsi Jumalana?
Niinkö ajattelit, kun kuristit hänet hengiltä?
Niinkö ajattelit, kun tarjoilit ruokaa hänen hautansa päältä?
En tiedä, mitä ajattelit tai mikä olet,
mutta tiedän, mitä olet tehnyt.
Olet murhannut!
Olet kuristanut hengiltä ihmisen,
joka olisi voinut elää ja rakastaa, toisin kuin sinä.
Hän ei enää saa siihen tilaisuutta.
- Mitä aiot tehdä? - Minä en tee mitään.
Yhteiskunta tekee.
En tiedä varmuudella, mitä se on, mutta voi veikata.
Voin auttaa. Te molemmat kuolette!
Te kuolette.
- Oliko tuo laukaus? - Kolme laukausta.
Se tuli seuraavalta kadulta.
- Näittekö laukaukset? - Emme. Ääni kuului seuraavalta kadulta.
Näin ne tuolla. Kolme laukausta!
- Kuulitteko laukaukset? - Ne tulivat tuolta ylhäältä.
Joku ampui, eikö niin?
Jonkun on paras soittaa poliisille.
- Kuulitko laukaukset? - Kuulin.
Soittakaa palokunnalle.
Voinko käyttää puhelinta?
Partioauto tulee.
Poliisit tulevat.